User:AmiSand603

За издателствата и книгоиздаването Без да претендирам за изчерпателност и всеобхватност на проблема с издаването на книги, ще се опитам да поставя някои проблеми, свързани с тази дейност, която през последните две десетилетия се развива в известна степен стихийно. Факт е, че след политическите и икономически промени след 10 ноември 1989 година паднаха и някои бариери пред пишещите. Ако в годините на социализма се издаваха и преиздаваха книгите на класиците на българската литература, на действително талантливите автори и на тези, които стояха по-близо до властта, сега - 23 години по-късно, до услугите на издателство Добрич прибягват и начеващи автори и от всички възрасти. Вече не се приема като изненада излизането на бял свят на произведения с поезия или проза, чиито творци не са навършили пълнолетие. В същото време своите първи книги написаха хора на възраст между 60 и 70 години. Естествено е, че в това няма нищо лошо. Лично мое мнение е, че всяка книга носи в една или друга степен определено знание за света, в който живеем. Така например в Добрич и региона вече са десетки печатните произведения, свързани с краезнанието, родоведската дейност, мемоаристиката и други, написани от местни поети или писатели. В тази връзка историческата тема също е застъпена широко. Печатните произведения с поезия и проза както на вече утвърдени поети или писатели, така и на нови имена, са десетки. Увеличи се и броят на пишещите. Ако преди две десетилетия местните творци в региона бяха не повече от дузина, днес те са с пъти повече. От този брой изключвам тези, чиито произведения са учебници или помагала, влизащи в учебната програма на учениците от I до XII клас. При тях проблемите, свързани с качествата на издаваните произведения, са много по-малки, защото творците са специалисти в определената област и в повечето случаи в техните печатни произведения те са рецензирани. Друга характерна черта на издателската дейност не само в Добрич, а и в цялата страна, е излизането на голям брой заглавия в тиражи, които са между 100 и 1 000. В някои случаи творците, поради липса на достатъчно средства, правят компромиси с качеството на изработка на книжното произведение. Става дума за използването на вестникарска хартия, некачествен печат. Идва и следващият проблем - издаването на произведенията да става без участието на регистрирано издателство, което се предполага, че може да осигури успешното преодоляване на редица проблеми, с които се сблъсква всеки творец. Дълбоко погрешно е мнението, че печатницата може да бъде едновременно и книгоиздател. Както и другото: че издателство, което няма собствена полиграфска база, не е издател на книги. Неразбирането на тези проблеми води до редица грешки, които затрудняват, вместо да улесняват, процеса на издателска дейност. Например с цел да се поевтини цената за набирането на текста става от самия поет или писател, от близки, приятели или просто от фирми, които предлагат набиране на текстове. Не се предполага, че процесът на предпечат при издаването на книги има определени изисквания. Да не говорим за неизползването на възможностите на редактор и коректор. По-скоро са изключение случаите, когато се ангажират консултанти, рецензенти и художници. Причината до известна степен се корени и в структурата на някои "издатели на книги ", които просто приемат авторовия текст, осъществяват предпечата и изпращат подготвената книга в печатницата. Те не предлагат никаква редакторска помощ. Коригирането на текста при тях е просто лукс. Да не говорим за художественото оформление на корицата и книжното тяло. Така грешките в процеса на издаване на книги се мултиплицират. Разочаровани остават както авторите, така и бъдещите читатели на техните книги. В стремежа си за бързи или за каквито и да е приходи подобни "издателства " допускат издаването на книги да се принизи едва ли не до печата на формуляри. Изключването на диалог и работа между поет или писател и редактор в рамките на едно издателство не може да бъде оправдано по никакъв начин. Губещи са всички по веригата. автор получава критични бележки от своите читатели и слаба реализация на своята книга. "Издателството" - губи един автор, а след него и десетки други. Не мога да подмина и въпросите, свързани с книгоразпространението. В условията на пазарна икономика никой не гарантира на никого печеливши дейности. Така е и с издателската дейност. Варна в това отношение не прави изключение. Липсата на по-ясни възможности за това чрез използването на книжарниците, павилионите, базарите на книгата, продажбите от "врата до врата" и др. блокира реализацията на произведения. Така те отлежават в стаи, тавани и килери в оригиналните си опаковки от печатната база. По-предприемчивите от авторите, лично или чрез свои близки и приятели, правят собствена система за разпространение, която само в известна степен покрива вложените от тях разходи в издателската дейност. Към тази картина не мога да не прибавя и ниската платежоспособност на хората, които традиционно посягат към книгата, както и все по-нарастващото "електронно книгоиздаване". В крайна сметка и в бъдеще по-ясните отношения и качествена работа между автор, издател на книги и книгоразпространение ще подпомогнат процеса на издаване на книги, който до голяма степен показва и степента на културата на всеки народ.